Kyy

thumb|Kyy syömässä [[sisiliskoa. Kyyllä on pystysuuntainen silmäterä.]] Kyy eli kyykäärme (Vipera berus) on Euroopan yleisin myrkkykäärme. Kyy on maailman pohjoisin käärmelaji ja sitä tavataan kaikkialla Euraasian pohjoisosissa.

Kyy on rantakäärmeen ja Ahvenanmaalla elävän kangaskäärmeen ohella yksi kolmesta Suomen luonnossa esiintyvästä käärmelajista. Kyy on ainoa Suomen luonnossa esiintyvä myrkkykäärme. Kyyn elinaluetta ovat lämpimät ja aurinkoiset maa-alueet, joista löytyy myös suojapaikkoja, esimerkiksi hakkuuaukeat, peltojen ja soiden reuna-alueet ja kallioiset seudut. Kyitä tavataan lähes koko Suomessa, Lapissa aina Ounastunturin ja Saariselän korkeudelle saakka. Kyy kuuluu kyykäärmeiden (Viperidae) heimoon.

Tuntomerkit
Väriltään kyyt ovat harmaita, harmaanruskeita tai mustia. Sinertävät ja harmaat ovat yleensä koiraita ja ruskeat naaraita. Mustissa kyissä on molempia sukupuolia. Kyyn pää, joka on litteä ja kolmiomainen, erottuu selvästi muusta ruumiista. Kyyn päässä on isompien suomujen välissä pienien suomujen jonoja. Kyyn silmäterä on pystyssä oleva soikio. Selässä kyyn koko mitalla on sahalaitakuvio, jota mustilla kyillä ei välttämättä näy. Vatsapuoli voi olla vaalea, harmaa tai tumma, ja aivan hännän pää on vatsapuolelta keltainen tai punertavanoranssi. Kyy on melko tukeva ja lyhyt käärme. Sen tyypillinen pituus on 50-65 cm.

Kyytä ei tule sekoittaa rauhoitettuihin rantakäärmeeseen tai vaskitsaan ja Ahvenanmaalla elävään kangaskäärmeeseen.

Koko
Kyy synnyttää eläviä poikasia: ne ovat 14–23 cm:n mittaisia ja painavat neljästä kuuteen grammaa. Kolmena ensimmäisenä elinvuotenaan kyyt kasvavat noin 10 senttiä joka vuosi. Tämän jälkeen pituuskasvu hidastuu ja yli viisivuotiaat kyyt kasvavatkin enää vain 1–2 senttiä vuodessa. Kyyt saavuttavat sukukypsyyden 3–4 vuoden ikäisinä. Kyyt voivat elää jopa 15–25-vuotiaiksi. Kyyn näköaisti on kohtalainen ja kuulo huono: sillä ei ole edes tärykalvoa. Kyyn tärkein aistinelin on kieli, jolla se vie hajuhiukkasia suuhunsa jacobsoninelimeen (tunnetaan myös nimellä vomeronasaalielin) ja saa siten tietoa ympäristöstään (esimerkiksi lähellä olevasta saaliista, parittelukumppanista tai kilpailevasta koiraasta).

Ravinto ja viholliset
Ravintonaan kyyt käyttävät myyriä, hiiriä, päästäisiä, sisiliskoja, sammakoita, sekä harvemmin linnunpoikasia ja -munia. Kyy löytää ravinnon tarkalla hajuaistillaan, jota tukee liikkeen havaitsemiseen erikoistunut näköaisti. Kyy tappaa saaliinsa myrkyllisellä puraisulla, jonka jälkeen saaliseläin pakenee lyhyen matkaa, usein muutamia metrejä, ennen kuin kuolee. Kyy seuraa saaliin hajujälkeä ja nielee saaliin kokonaisena pää edellä. Tavanomaisen aterian jälkeen kyy sulattelee saalistaan pari päivää, ja sulattelun alkupäivinä kyyn liikkuminen on vaivalloista.

Varpus- ja hiirihaukka, siili, kettu sekä mäyrä saalistavat aikuisia kyitä. Poikasia syövät myös varis, korppi, naakka, harakka, närhi ja rastaat. Kyyt välttelevät myös paikkoja, joissa on paljon muurahaisia. Muurahaiset eivät kuitenkaan voi saalistaa ravinnokseen elävää kyytä toisin kuin joskus luullaan.

Kyy osaa uida, mutta ei tee sitä yhtä mielellään tai taitavasti kuin rantakäärme; kyy ei osaa myöskään kalastaa.

thumb|Kyy on melko lyhyt ja tukeva käärme, jolla on muusta ruumiista selvästi erottuva lyhyt häntäosa, toisin kuin rantakäärmeellä, joka kapenee pyrstöä kohti tasaisesti ja on muodoltaan "ruoskamainen". thumb|Kyyn eri värimuotoja. Kyyllä ei ole silmien takana suuria kilpimäisiä suomuja, kuten rantakäärmeellä, mikä on hyvä tuntomerkki silloin kun tunnistettava käärme on kokonaan musta. left|thumb|Kyykoiras left|thumb|Kyynaaras

Talvehtiminen
Kyy horrostaa syyskuusta huhti-toukokuuhun. Ajat vaihtelevat ilmojen mukaan. Kyy talvehtii mieluiten lajitoveriensa kanssa maan alla tai kivenkolossa. Etelä-Suomessa talvehtimiskolo on puolen metrin syvyydessä. Pohjois-Suomessa syvyys on jopa puolitoista metriä. Joskus samasta talvehtimispaikasta on löytynyt satojen kyiden yhteenkietoutunut möykky. Keväällä ensimmäisten pälvien ilmestyttyä alkavat koiraat heräillä koloistaan lämmittelemään. Naaraat heräävät vasta pari-kolme viikkoa myöhemmin. Ennen parittelua koiraat kypsyttävät siittiönsä ja luovat nahkansa sekä kamppailevat naaraista. Vahvin koiras parittelee naaraan kanssa ja parittelun yhteydessä ruiskauttaa naaraaseen ainetta, joka hedelmöittymisen tapahduttua tukkii munanjohtimen uloimmat osat viikoiksi. Tämä varmistaa koiraan perintötekijöiden siirtymisen seuraavalle sukupolvelle. Kyykäärme on ovovivipaarinen eläin, eli se munii munia, jotka se hautoo sisällään kuoriutumiseen asti ja synnyttää valmiita poikasia. Poikaset syntyvät elokuussa. Kyy tuottaa kerralla 4–20 poikasta. Koska kyy elää Suomessa levinneisyytensä kylmyysrajoilla, naaraat synnyttävät vain joka toinen vuosi.

Myrkky
Kyy käyttää verimyrkkyä saalistukseen ja puolustautumiseen. Vaikka kyy on myrkyllinen, sen purema ei ole normaalisti vaarallinen terveelle aikuiselle ihmiselle. Lapsille ja iäkkäille purema on vaarallisempi. Kaikkien tulee kuitenkin pureman saatuaan välittömästi hakeutua lääkärille. Ohjeena on soittaa hätänumeroon ja välttää liikkumista sekä erityisesti puremakohdan liikuttamista. Purtu raaja on hyvä lastoittaa, ettei se pääse liikkumaan. Lastaksi käy esimerkiksi oksa paremman puutteessa. Puremaa voi helpottaa kyypakkaus. Kyypakkaus sisältää tulehdusreaktiota lievittävää hydrokortisonia eli kortisolia. Koska kyypakkauksen ottamisesta ei ole osoitettu olevan hyötyä, ei se poista lääkärissä käynnin tarvetta. Lisäksi on syytä välttää turhaa hysteriaa, sillä puremaa seuraava šokki on monesti itse puremaa vaarallisempi tila. Kyyn pureman henkilön on tärkeää päästä mahdollisimman pian lepäämään, jolloin kehon omille puolustusreaktioille voitetaan aikaa, ennen lääkärille pääsyä. Kyyn purema johti Suomessa kuolemaan viimeksi 1980-luvulla.

Kyyn karkottaminen
Tömistely pelottaa kyyt tehokkaasti pakoon, sillä vaikka ne ovat kuuroja, ne aistivat maan värähtelyn kaukaakin ja pelkäävät sitä. Pitkävartiset saappaat taas suojaavat puremilta, koska käärme ei yllä puremaan kovinkaan korkealle. Käärme suosii suojaisia paikkoja ja pyrkii pääosin välttämään aukeaa, joten pihapiirissä kyiden poissa pitäminen onnistuu parhaiten pitämällä nurmikko lyhyeksi leikattuna ja poistamalla pihalta mättäiköt, pensaikot, risu- ja romukasat ja muut maan tasalla olevat paikat joihin käärme voi piiloutua. Toinen, mikä kyitä saattaa houkutella on ravinto. Roskat tulisi laittaa sellaisiin astioihin ja lintujen ruokinta suunnitella niin, etteivät ne houkuttele paikalle kyyn ruokaa, jyrsijöitä.

Käärmeiden vaistomainen suojautumismekanismi on pysähtyminen liikkumattomaksi, joten tiheässä maastossa kyyn usein huomaa vasta ollessaan sen kohdalla. Kyy syö vain pienikokoisia eläimiä, eikä hyökkää vapaaehtoisesti uhkana pitämiänsä suuria eläimiä tai ihmistä kohti. Lähietäisyydellä käärme saattaa puolustautua puremalla, yleensä vasta äänekkään varoitussihinän jälkeen. Kyyn purema voi välttää astumalla rauhallisesti pari askelta taaksepäin. Liian nopea liike voi säikäyttää käärmeen puremaan.

Kyyn puremisetäisyys on vain puolisen metriä ja käärmettä voikin ohjailla pitkällä kepillä kauemmaksi, tai sen voi ohjata kannelliseen astiaan ja siirtää parin kilometrin päähän. Kyy ei yleensä etsi tietään takaisin samalle alueelle. Sopiva elinympäristö voi kuitenkin houkutella poistettujen kyiden tilalle pian uusia yksilöitä. Jos kyistä halutaan päästä lopullisesti eroon, on piha muutettava sellaiseksi, ettei se ole käärmeille mieluinen.

Kyy Suomessa
Kyyt ovat vähentyneet Suomessa monin paikoin voimakkaasti rakentamisen, liikenteen ja vainon takia. Toisin kuin muissa Länsi-Euroopan maissa, kyy ei ole Suomessa rauhoitettu laji, joten sen saa tappaa. Joskus tämä voi olla perusteltua lapsiperheen pihapiirissä, mutta ei koskaan luonnossa. Euroopan luonnonsuojelusopimus edellyttää kaikkien matelijoiden rauhoittamista, mutta Suomi teki kyyn kohdalla varauksen liittyessään sopimukseen vuonna 1983.

Lähteet

 * Sammakkolampi.fi: Kyy (Vipera berus)
 * Kyy pois pihamaalta
 * Suomen luonnonvaraiset matelijat
 * Eläin- ja luonnonsuojelusäädöksiä
 * Kyykäärmeiden karkoitus
 * Suomen eläimet. Kalat, sammakkoeläimet ja matelijat. Weilin + Göös 1998.
 * Järvinen, Antero. Käärme - jumalattaresta paholaiseksi. Kirjayhtymä, 1997.

Viitteet
Гадзюка звычайная Гадзюка звычайная Crna šarka Naer-wiber Europa Усойница Zmije obecná Hugorm Kreuzotter Harilik rästik Vipera berus Vipera berus Europar sugegorri Høggormur Vipère péliade Njirre Riđovka Vipera berus Cykcakòwatô żnija Paprastoji angis Keresztes vipera Adder ヨーロッパクサリヘビ Hoggorm Hoggorm Żmija zygzakowata Vipera berus Обыкновенная гадюка stq:Needer (Vipera berus) Adder Vretenica severná Navadni gad Шарка (змија) Huggorm Bayağı engerek Гадюка звичайна 极北蝰